Title: A magyar netizen
Author: Molnár Szilárd
Company: ITTK

A magyar hálózati polgár és annak mérési problémája
Molnár Szilárd
molnar.szilard@ittk.hu

A teljes magyar lakosságnak mindössze 1-3 százaléka tekinthető tudatos hálózati polgárnak, vagyis az információs elitbe tartozó olyan netizennek, aki otthon és munkahelyén egyaránt aktívan használja az internetes szolgáltatásokat. Mellettük azonban a magyar társadalom nagyobbik részéből hiányzik az az igény és az a tudatosság, melynek révén belőlük akár csak alkalmi Internet felhasználók válhatnának. A két tábor között helyezkedik el a “a jó úton járó bizonytalankodók” rétege, akiket ha a politika irányítói meg tudnának győzni a számítógép vásárlás és az Internet előfizetés szükségességéről, akkor rövid időn belül akár 35-40 százalékkal is növekedhetne a hazai internetezők igen szűk tábora. A tanulmány a hálózati polgár típusaival, a statisztikai adatok új felhasználási lehetőségeivel, valamint nem utolsó sorban, ezek fényében a magyar online világ rétegződésének megrajzolásával foglalkozik.

Néhány éve a kutatók figyelme a hálózati polgár felé fordult, hiszen ő képezi azt a legkisebb társadalmi egységet, amelyre korunk egyik legfontosabb paradigmaváltása, az információs társadalom kialakulása, megerősödése épülhet. Milyen információs és kommunikációs eszközökkel (ICT) rendelkezik, mire, hogyan, mennyi ideig használja őket, hogyan változik a napi időháztartása, milyen új tevékenységek, attitűdök alakulnak ki a hálózati kultúra elterjedése révén? – teszik fel a leggyakoribb kérdéseket a hálózati polgár, a netizen karakterének megrajzolásakor. 

Magyarországon is számos kutatást végeztek már a hasonló kérdések megválaszolása érdekében – tegyük hozzá, sajnos, elsősorban inkább a piaci igények kielégítésére, mintsem a fontosabb társadalompolitikai kérdések megválaszolására -, azonban az összegzés, a tanulságok levonása még várat magára. A következtetések között szerepel az a problémafelvetés is, hogy amikor a hálózati polgárt kutatjuk/kutatják, akkor a netpolgárra vonatkozóan igen eltérő meghatározások húzódnak meg a statisztikai adatok mögött. Ez azért okoz problémát, mert a különböző kutatási eredményeket olvasva és összevetve gyakran találkozhatunk merőben eltérő eredményekkel arra vonatkozóan, hogy hány Internet felhasználó is van például Magyarországon. Éppen ezért a tanulmány második felében azt járjuk körbe, hogy a hálózati polgár meghatározásának, definiálásának milyen lehetőségei is vannak. Tesszük ezt abból a célból, hogy ezzel is segítsük és ösztönözzük a magyarországi kutatóműhelyeket egy egységesebb terminológia használatában.

A magyar netpolgár

A magyar hálózati polgár karakterének megrajzolásához egy rövid elméleti bevezető szükséges. Mint már említettük, az információs társadalom fejlődése szempontjából elsődleges kérdésként vetődik fel, hogy a polgárok miként viszonyulnak, mennyire fogadják el az új információs és kommunikációs eszközöket. Vagyis az információs társadalom kulturális beágyazottsághoz elvezető szemléletváltás nem következhet be egy társadalomban, míg az ICT eszközök elterjedése, penetrációja nem ér el egy döntő szintet. Goerlich, Maroney, McConichie által, az Egyesült Államokban végzett kutatásuk kimutatta, hogy az egyes technológiák szétterjedésének elméleti modellezése alapján megtalálhatók azok a társadalmi csoportok, amelyek egymástól eltérő mértékben és gyorsaságban képesek adaptálni az új technikai eszközöket. A szerzők által felállított társadalmi csoport kategóriák és a hozzájuk rendelt szerepek és motivációk felhasználása révén mi most a magyar társadalom, a magyar hálózati polgár osztályozását végeztük el, természetesen tovább finomítva az amerikai kategóriákat a már említett sokszínű hazai kutatási eredmények felhasználásával. A másodelemzés következtében természetesen a megadott társadalmi kategóriák viszonylagosak és hozzávetőlegesek. Hangsúlyozni szeretnénk, hogy ez egy gondolati kísérlet, nem egy önálló, egzakt kutatás eredménye, ami persze majd egy későbbi kutatásnak hipotetikus alapját képezheti. 

A hazai kutatások összefoglalása

•	Háztartások PC ellátottsága

A Szonda Ipsos és a GfK Piackutató Intézet egyik legújabb felmérése szerint Magyarországon 1,6 millióan rendelkeznek számítógéppel, ami a felnőtt lakosság 19 százalékát jelenti. Talán ennél fontosabb mutató, ha a háztartások számítógépes ellátottságát nézzük meg. A Tardos Róbert által vezetett kutatócsoport 2000 januárjában azt találta, hogy a háztartások 24 százaléka bír valamilyen számítógéppel. 

A néhány hónapja napvilágot látott Magyar Válaszban a mai magyar helyzetet bemutató táblázatokban azt láthatjuk, hogy a családok 18 százaléka rendelkezik számítógéppel. 

Talán még egy mérvadó kutatóintézet adatait érdemes megtekinteni. A KSH “Lakásviszonyok 99” nevet viselő adatfelvétele során azt az eredményt kapták, hogy a PC-k aránya a magyar háztartásokban 15 százalékos volt 1999 végén. 

Összegzésül elmondhatjuk, hogy a különböző kutatóintézetek becslése szerint a magyar háztartások PC penetrációs mutatója a 15 százaléktól a 24 százalékig terjed. (Ehhez tegyük hozzá azt a módszertani problémát – amely magyarázata lehet az eredmények nagyfokú eltérésének –, hogy a tapasztalatok szerint a kérdezettek sokszor akkor is azt mondják, hogy van otthon számítógépük, ha egyébként nincs, mivel például a diplomások, vagy a fiatalok körében státusz-szimbólumként jelenik meg a PC, így a kérdőíves mérések sokszor felülmérnek.)
A felmérésekből levonható talán legpontosabb következtetés az, ha azt mondjuk, ma a magyar háztartások 18-20 százaléka rendelkezik saját személyi számítógéppel. Ha ezt a teljes népességre vetítjük, akkor azt mondhatjuk, hogy a gyerekeket is beszámítva nem éri el a 2 millió főt azoknak a száma, akik ma Magyarországon otthon is számítógéphez tudnak jutni. 

Azonban ehhez még egy megjegyzést kell fűznünk. Ugyanis szakértői becslések szerint a magyar háztartások döntő többsége márka nélküli, úgynevezett noname géppel rendelkezik csak. Egyes szakemberek elképzelhetőnek tartják – igaz ez csak feltételezés –, hogy a háztartásokban a noname gépek aránya eléri a 80-90 százalékot is. 

Talán ennél fontosabb mutató, hogy az egyes becslések milyen évi növekedési rátával számolnak a háztartások PC ellátottságában. Itt jóval elkeserítőbb adatot találtunk, hiszen még a legoptimistább becslések sem merészkedtek az évi 4 százalékos növekedési arány fölé. A háztartások PC ellátottságának növekedésében nem találtunk olyan nagy becslési eltérést, hiszen 2 és 4 százalékpont közötti előrejelzéseket láttunk (igaz ez sok esetben a mérési hibahatár környékén van). 

Az ellátottság ilyen alacsony arányai mellett fontos kérdésként vetődik fel, hogy hol használnak az emberek számítógépet. A Koping-Datorg Rt. által végzett egyik friss kutatása szerint igen elszomorító a helyzet ezen a téren is. Ugyanis a megkérdezettek 60 százaléka sehol nem használ (otthon, munkahelyen, iskolában, nyilvános helyen sem) számítógépet. Még ennél is magasabb arányokat kaptak akkor, amikor a felhasználói szoftverek és hardverek ismeretére kérdeztek rá. A válaszolók túlnyomó többsége laikusnak tartja magát a programok (68 százalék) és a számítógép hardvereinek ismeretében (73 százalék).

•	Internet hozzáférés

Az év elején az egyéni előfizetők száma a következőképpen alakult a legnagyobb szolgáltatóknál: 

Szolgáltatók | Egyéni előfizetők száma (ezer)
| 1999 elején | 2000 elején
Matávnet | 30 | 52
Elender Rt. | 17 | 30
GTS DataNet Kft. | 10 | 15
Egyéb | 5 | 13
Összesen | 62 | 110

MATÁV legfrissebb, negyedéves jelentése szerint a Matávnet-nek 61.293 modemes előfizetõje van, amivel piaci részesedése 46 százalékos. Az egy évvel korábbihoz képest ez 77 százalékos növekedési arány. Tehát az összes modemes előfizető jelenleg az országban 133 ezer körül van. Ami jóval nagyobb mértékű emelkedést mutat, az az ISDN, ugyanis a jelenlegi 144 ezer ISDN csatorna szám körülbelül 90 százalékos emelkedési arányt jelent az egy évvel ezelőtti állapothoz képest (sajnos azt nem tudjuk, hogy ebből mennyi az egyéni előfizető). 

Az IDC tavaly augusztusi kutatása szerint a hazai internetezők száma 650 ezerre tehető, vagyis a fenti táblázatból következően a felhasználók körülbelül 85 százalékának ingyenes hozzáférési lehetősége van (munkahelyén, iskolában, stb.). Az internetes népesség számát megbecsülni próbáló IDC felmérése azért meglepő, mert 1999 elején, a különösen mértéktartó Internetto akkor 500 ezer főre becsülte a magyar online populációt. Vagyis 8 hónap alatt szinte semmi fejlődés nem érzékelhető. Ennek ellenére, a felhasználói szám növekedésének dinamikájában is jelentős különbségek találhatók az előrejelzésekben. Az évi megduplázódási arányoktól a sokkal józanabb 30-40 százalékos növekedésig keringenek becslések a sajtóban. 

A már idézett Koping-Datorg Rt. kutatása megállapítja, hogy a közeljövőben a lakosság mintegy 13 százaléka tervezi, hogy előfizet Internet hozzáférésre, azonban ennek a rétegnek a többsége olyan, aki már most is napi rendszerességgel használja a netet például a munkahelyéről. Ebből viszont az a megint csak nem túl kedvező kép bontható ki, hogy az úgymond kívülállók érdeklődését, érdekeltségét az internettel kapcsolatban még nem sikerült felkelteni az országban. Ezt támasztja alá még egy kérdéssor. Az Internet otthoni használatának hiányát kutatva a válaszolók közel 60 százaléka (!) arra hivatkozott, hogy nincs szüksége rá, nem érdekli. A drága előfizetést és a drága számítástechnikai eszközöket 36 és 37 százalék jelölte meg. Sajnos megállapítható, hogy a hazai Internet használat elterjedését a családok gyenge gazdasági ereje mellett nagyban hátráltatja az a tény is, hogy az emberek nem látják, nem érzik annak szükségességét, hogy megtanulják és rendszeresen használják a számítógépet és az internetet.

•	Korcsoport szerinti megoszlás, területi megoszlás

| Elérés (%) | | Aktív használat (%)
| PC | | Internet | | PC | | Internet
| 1997-98 | 2000 | | 1997-98 | 2000 | | 1997-98 | 2000 | | 1997-98 | 2000
18-29 éves | 35 | 45 | | 25 | 45 | | 35 | 52 | | 14 | 30
30-44 | 43 | 51 | | 13 | 32 | | 28 | 40 | | 7 | 17
45-59 | 30 | 43 | | 12 | 21 | | 19 | 32 | | 3 | 12
60 éves és efelett | 4 | 6 | | 2 | 2 | | 3 | 2 | | 1 | 1
Budapest | 43 | 43 | | 19 | 25 | | 33 | 39 | | 11 | 20
Város | 27 | 41 | | 13 | 29 | | 21 | 33 | | 6 | 15
Falu | 17 | 21 | | 6 | 14 | | 11 | 18 | | 2 | 8
Forrás: Tardos Róbert, 2000

Az eddigi kutatások további közös pontja – ami talán a fenti táblázatából kitűnik –, hogy az internetes népességen belül a legnagyobb demográfiai csoportot a 18-29 éves korosztály teszi ki. Hozzávetőlegesen a hazai felhasználók mintegy felét. Az eddigiekből következően viszonylagos biztonsággal kijelenthető az is, hogy Magyarországon a legnagyobb digitális szakadék a fiatal és idősebb generáció között húzódik. Ugyanis, míg a PC és Internet felhasználók mintegy felét a fiatalok teszik ki (29 év alattiak), addig a 60 éven felüli internethasználók aránya 1-6 százalék lehet, ami két-három éve semmit nem változott. 

Az otthoni hozzáférés alacsony, illetve az oktatási intézményekből történő csatlakozás magas arányát a munkahelyi hozzáférés egészíti még ki. Ez arány is magasnak mondható, hiszen a becslések szerint az internethasználók 40 százaléka innen csatlakozik. A PC és Internet hozzáféréssel rendelkezők döntő többsége is a munkahelye révén jut ezekhez a lehetőségekhez. A nyilvános helyekről történő hozzáférés aránya még alacsony, de a behálózott könyvtárak és teleházak révén ez az arány dinamikusan növekedhet az elkövetkezendő években.

A hálózat elérése jelenleg túlnyomó többségében a nagyvárosi lakosok privilégiuma, hiszen a hálójáró lakosok közel 50 százaléka budapesti lakos, további 30 százalék pedig más nagyvárosokban, megyeszékhelyeken lakik. Ugyanakkor a kedvezőbb gazdasági helyzetben lévő községekben is megvan az a szűk réteg, amely az országos átlagot meghaladó mértékben rendelkezik PC és Internet hozzáférés lehetőségével vagy aktív használattal. 

A Koping-Datorg Rt. felmérésében megkérdezték az otthoni internettel nem rendelkezőktől, hogy tervezi-e a közeljövőben a hozzáférés előfizetését. Az otthoni hozzáféréssel nem rendelkezők mintegy 13 százaléka számolt be ilyen tervekről. Azonban a mélyebb elemzés kimutatta, hogy ezek azok közül kerültek ki, akik a munkahelyeiken egyébként rendszeres Internet felhasználók. Vagyis ebből a kutatásból is az derül ki, hogy nincs felkeltve a kívülállók (az eddig Internetet nem használók) érdeklődése, érdekeltsége az Internet használata iránt. 

Az Internetto a magyar hálózati polgár átlagportréját a következőképpen rajzolja meg: “A hazai átlag internetes 20 és 30 közötti városlakó férfi, egyetemet végzett, karrierje első lépcsőin áll, döntéselőkészítő, jó jövedelmi viszonyok között él.” 
Az IPSO-Insight 1999-es felmérése a magyar netizent egy tágabb körben helyezi el és jellemzi. A kutatás eredményei szerint Magyarország az európai internet kultúra “latin” trendjéhez tartozik. Jellemzői:
•	alacsonyabb technológiai és felszereltségi szint,
•	kimozduló életmód,
•	csekélyebb angol nyelvismeret,
•	kisebb lefedettség, ennek következtében nagyon dinamikus növekedés.

A most összegzett számok mögé tekintve, ennél egy részletesebb portréban rajzoljuk meg a magyar hálózati polgár képét. 

A magyar netizen karakterológiája

1.	Információs elit
Ők az első fecskék. Ők használják legrégebb óta a személyi számítógépeket, minimum 3-4 éve pedig Internet felhasználók is. A legfontosabb jellemzőjük, hogy mindezt nem csak a munkahelyükön képesek művelni, hanem otthon is. Az Internetet már több eszköz segítségével is el tudják érni (pl. webtelefon, WAP), az otthoni net-elérésük pedig egyre inkább nagy sávszélességen (pl. ISDN, kábelhálózat, vagy az év végétől talán ADSL) keresztül történik. A hálózat szinte minden szolgáltatását ismerik, használják, a legfontosabbakat (email, Web) napi rendszerességgel. Az átlagosnál mindenképpen jobb anyagi helyzetűek, azonban ezzel nem függ össze, hogy a magyar átlagot jóval meghaladó információs szükségleteik vannak, valamint azzal sem, hogy a tartós és minőségi technikai eszközök terén egyfajta globális fogyasztói magatartás-mintákat követnek. Nem véletlen az sem, hogy például az idegen nyelv ismerete ebben a csoportban, mondhatni 100 százalékos. Tehát rájuk egyértelműen az új keresése, az új termékek tesztelése, az előnyök, hátrányok felderítése és kommunikálása jellemző. Az információk megszerzésében, a kommunikációban már elsősorban az Internetre támaszkodnak, időháztartásukban, média-fogyasztásukban a hálózat áll az első helyen.
Az információs elit aránya a magyar társadalomban, sajnos, egyelőre nem haladja meg az 1-3 százalékot. 

2.	Bátor felfedezők
Ők alkotják a korai adaptálók csoportját. Nyitottak az új lehetőségek irányában, de ők inkább a hasznosság, mint az új technikai csodák falása szempontjából közelítenek az ICT eszközök felé. Magyar viszonylatban ők is régi felhasználók, azonban a számítógép és az Internet nem játszik olyan fontos helyet a mindennapi időháztartásban, mint az innovátoroknál. A használat elsősorban a munkában, tanulásban, a hasznos dolgok keresésében nyilvánul meg, így például a kommunikációban, a szabadidő hasznosításában nem játszik döntő szerepet a számítógép, Internet. Ez az attitűd Magyarországon nagyban annak köszönhető, hogy ez a csoport csak korlátozottan tud hozzájutni a hálózat szolgáltatásaihoz. Többnyire nem rendelkeznek otthoni számítógéppel, vagy ha igen, akkor még nem képesek/nem akarnak előfizetni az Internet hozzáférésre. Inkább a munkahelyen, iskolában vagy valamilyen nyilvános helyen veszik igénybe az Internet adta lehetőségeket, többnyire heti/havi rendszerességgel. Ennek a csoportnak tehát az a legfontosabb feladata, hogy az ICT eszközök használata révén feltárt hasznosságot, hasznavehetőséget közvetítse a táradalom többsége felé. 
A bátor felfedezők aránya a magyar populációban jelenleg 5-7 százalék.

3.	A jó úton járó bizonytalankodók
Ideális esetben ez a csoport alkotja az információs társadalom derékhadát. Számukra akkor válik követendő mintává az információs korszakot megtestesítő előbbi csoportok bármelyike, ha a feléjük sűrűn és világosan demonstrálják az ICT eszközök hasznosságát. Ha ez a folyamat egy társadalmon belül a megfelelő csatornákon, a hiteles személyek közvetítésével zökkenőmentesen és megfelelő intenzitással történik, akkor ez a csoport elfogadja, azaz nem áll ellen, nem tagadja az újat. Jelenleg Magyarországon ebbe a csoportba tartoznak azok, akik a különböző médiumokon keresztül sokat hallottak már a számítógépes világhálóról, talán már ki is próbálták egyszer-kétszer, tudják mit jelent a WWW, mi az e-mail. Némi távolságtartással, de már bontakozó kíváncsisággal követik figyelemmel az információs korszak kihívásait. Tehát rendelkeznek alap-tudással, érzik is ezek hasznosságát, látják, hogy ez lesz a jövő, de az ICT eszközökhöz jelenleg nincs olyan mértékű hozzáférésük, amely révén aktív felhasználókká válhatnának. Ez a réteg talán úgy jellemezhető a legjobban, ha azt mondjuk róluk, hogy döntően középkorúak (35-50 év közöttiek), munkahelyeik és a nyilvános helyek PC és Internet hozzáférési lehetőségeinek kihasználásával már kezdő felhasználóknak számíthatnak, átlagos jövedelmi helyzetűek, főleg kisebb városokban, jobb gazdasági helyzetben lévő községekben élnek. 
A csoportba tartozók mentalitására jellemző, hogy az ICT eszközök használatában még nem annyira tudatosak – hiszen a PC és az Internet, a saját életükben betöltött fontos szerepét még nem tapasztalták meg közvetlenül –, így e bizonyítékok nélkül nem mernek belevágni számítógép és Internet előfizetési beruházásokba. Számukra ezen eszközök birtoklása még nem presztízskérdés (az elérés lehetőségének fenntartása már talán igen), szemben az előző két réteggel. A jó úton járó bizonytalankodók képezik azt a tömeget, amely érdeklődéssel, de egyelőre óvatos nyitottsággal hagyja magát meggyőzni a számítógépek és az Internet hasznosságáról. Belőlük viszonylag gyorsan válnának harmadik vonalbeli, alkalmi Internet felhasználók, ha a hálózat, a PC-k hasznosságát valaki/valakik hatékonyan tudná/tudnák kommunikálni feléjük. Meglátásunk szerint tehát ezt a réteget elsősorban nem a gazdasági gyengesége tartja vissza az információ-kommunikációs eszközök beszerzésétől és hatékonyabb használatától, hanem sokkal inkább annak a hatékony, mintaadó politikai irányvonalnak a hiánya, amely világosan kommunikálni tudná a bizonytalankodók felé, hogy ma már az ICT eszközök használata olyan korkihívás, amellyel készségszinten a társadalom minél szélesebb rétegeinek rendelkeznie kell. Nem másért, mint ezért állt például Bill Clinton vagy Tony Blair az országaikban mélyülő digitális szakadék áthidalását szolgáló társadalmi méretű programok élére. 
A jó úton járó bizonytalankodók aránya magasnak mondható, mert munkahelyeik és a nyilvános hozzáférési lehetőségek kihasználása révén megérintette már őket a digitális korszak, így a későbbi, az otthoni PC és Internet beruházásokat tervezők döntő többsége is innen kerülhet ki. Ennek a széles rétegnek a meggyőzése következtében talán Magyarországon is elérhető az ICT eszközök olyan szintű penetrációja, hogy az információs társadalom határozottabb kontúrvonalai itt is ki tudnak rajzolódni. 
A jó úton járó bizonytalanok aránya ma Magyarországon 35-40 százalék körül mozog.

4.	Bátorításra váró bizonytalankodók 
Ez a csoport még ellenáll az információs korszak változásának. Idegenkednek az ICT eszközöktől, amely beállítódás leginkább annak köszönhető, hogy többnyire ki vannak zárva az új információs és kommunikációs eszközök hozzáféréséből és használatából, így egyelőre nehezen tudják elképzelni, hogy ez valamilyen változást tudna előidézni az ő társadalmi és gazdasági helyzetükben. Ez a csoport egészen biztosan megszólítható lenne képzések, közösségi hozzáférést biztosító terek, szellemi közhasznú munkák biztosítása révén. 
A bátorításra váró bizonytalankodók jelenleg a magyar társadalom 30-35 százalékát alkotják. 

5.	Lemaradók/ellenzők
Szeretnénk azt látni, hogy ez a csoport mind számában, mind társadalmi szerepében minimális szereppel bír, azonban ma Magyarországon az ő arányuk még nagyon magas. 
A lemaradók és ellenzők ma a társadalom 20-25 százalékát teszik ki. 

Milyen általános következtetések vonhatók le ebből? 

1.	Igen szűk elit képviseli a magyar információs társadalom alapját. Mindössze a népesség 6-10 százaléka mutatja azokat az elérési és használati mintázatokat az információs és kommunikációs eszközök terén, amelyek révén őket megnyugtató módon nevezhetjük hálózati polgárnak.

2.	Még ezen eliten belül is kisebbségben vannak azok, akik az otthoni Internet elérés révén sokkal szabadabban használhatják az Internet szolgáltatásait (hírek, információk keresése, szabadidős tevékenységek, vásárlás, közösségi felületek használata, stb.). Ők valóban ki tudják használni a hálózat adta lehetőségeket, így ők a legesélyesebbek arra, hogy készség szinten váljon a mindennapok részévé a hálózati kultúra és műveltség. Kicsi arányuk azért elszomorító, mert ennek következtében nem tudják betölteni a mintaadó funkciót a társadalom többsége számára. 

3.	Az információs társadalom derékhada azonban még csak a hálózati polgár-képző iskola alsó tagozatába jár, ahol az alapokkal ismerkedik. Ezt a réteget mindenképpen bátorítani kell/kellene abban, hogy a jó úton járnak. 

4.	Az ICT eszközök otthoni penetrációja terén tapasztalható deficit mind az alapadatok, mind az indikátorok terén óriási. Hiszen az igen alacsonynak számító otthoni PC-k aránya mellett közel 10-szer kisebb aránnyal bírnak a magyar háztartások az Internet hozzáférés terén. Az arányokban ez a tízszeres eltérés kirívóan magas, hiszen az Angus Reid Group 34 ország 900 millió lakosát reprezentáló, több mint 28 ezer fős mintán végzett kutatása megállapítja, hogy a lakosság 42 százalékos személyi számítógép-ellátottsága mellett a háztartások mintegy 20 százaléka rendelkezik Internet hozzáféréssel is. Vagyis a nemzetközi porondon az otthoni PC-k és otthoni Internet elérés arányai között jóval kisebb eltérés tapasztalható. Míg közel minden második PC-vel rendelkező háztartásnak van otthoni Internet hozzáférése, addig Magyarországon a PC-vel rendelkező családok közül csak minden ötödiknek-hatodiknak!

5.	Meglátásunk szerint a magyar társadalom többségéből hiányzik az a tudatosság és szükség-igény, amely az új ICT eszközök iránti érdeklődést felkeltené és a háztartások PC és Internet ellátottságát növelné. A tudatosságnak ez a hiánya pedig nagyobb hátrány, mint a családok vásárlóerejének gyengesége. Sajnos számában kicsi, területi eloszlásában pedig igen egyenlőtlen annak a mintaadó rétegnek a megjelenése, amelyiket követni, utánozni tudná/szeretné a kései többség. Mindezek következtében viszonylag nagy biztonsággal kijelenthető, hogy hosszabb ideig nem fog bekövetkezni az a paradigmaváltás a kultúrában, melynek révén a citizen már netizennek is hívható. 

6.	Mivel az emberek hétköznapjaiban ez a kulturális változás csak nagyon lassan játszódik le, ezért ma az adaptációt elősegítő cselekvések fő aktorának mindenképpen a társadalompolitika irányítóinak kellene lenniük. Nekik egyetlen célt kellene elérniük: a változások társadalmi szintre való emelését. 

A hálózati polgár típusai, azaz kit rejtenek a felhasználói statisztikák

Mint láthattuk, a különböző kutatócégek igen eltérő adatokkal és előrejelzésekkel rendelkeznek például a hazai Internet felhasználók számáról. 1999 elején az Internetto Fehér könyve 500 ezer főre becsülte a magyar online populációt, míg az IDC 1999. augusztusi kutatása szerint a hazai internetezők száma 650 ezerre volt tehető, ma pedig a szakértők négy-hatszázezer Internet felhasználóval számolnak. Vagyis, az adatok szerint 18 hónap alatt szinte semmi fejlődés nem érzékelhető. Ennek ellenére, a felhasználói szám növekedésének dinamikájában meglepően magas arányú előrejelzések is napvilágot láttak, hiszen találkozhatunk az évenkénti megduplázódás jóslatával is. 

Persze nincs ez másképp a nálunk jóval fejlettebb és szélesebb körben elterjedt internetes kultúrával és ennek következtében az online világgal kapcsolatban nagyobb kutatói gyakorlattal rendelkező országokban sem. Éppen ezért az alábbi írás nem a kutatások során alkalmazott mintaválasztási eljárásokkal vagy a kutatási módszerek eltérő sajátosságaival foglalkozik, hanem sokkal inkább azzal a definiálási problémakörrel, hogy tulajdonképpen ki is tekinthető Internet felhasználónak. Ugyanis a már jelzett probléma gyökere – vagyis, hogy hány online felhasználó is van – itt keresendő. 

Talán azt nem kell különösen mélyen részletezni, miért is okozhat gondot, ha nem tudjuk, hogy egy cég által közzétett kutatási adatai mögött kik is állnak. Hiszen, ha az egyik kutatócsoport csak a gyakori, rendszeres internet használókat tekinti online felhasználónak – vagyis ők, érthető módon, a “csak alkalmi” felhasználókat nem számítják ide –, akkor ezzel az adattal nem lehet összehasonlítani annak a cégnek a becsléseit, amelyik azt nézi, hogy van-e a kérdezettnek bárhol (iskolában, munkahelyén, nyilvános helyen vagy otthon) internet hozzáférési lehetősége.

Így már talán érthető, miért olyan becsapósak a különböző kutatási becslések. Azonban nézzünk meg egy konkrét példát, melynek segítségével ugyanezt a problémát járja körbe Nevin Cohen, az eMarketer senior elemzője. 

A példa Belgium Internet felhasználóinak száma.

Internet használók száma Belgiumban (millió fő)
eMarketer | 1,01
InSites | 1,68
Initiative Media | 2,58
Forrás: eMarketer, 2000

Mint látható, nagyságrendbeli eltérések vannak a kutatócégek eredményei között. Az eMarketer az aktív felnőtt net-használókat vizsgálja. Ennek alapján ők azt mondják, hogy a belga népesség 12,5 százaléka Internet felhasználó. 

Az InSites belga cég 1,68 millió olyan felnőtt lakost talált, aki használja a netet. Ez viszont már a népesség 20 százalékát teszi ki. Az eltérés oka az online felhasználó definiálásában keresendő. Utóbbi cég azokat a 15 évnél idősebb lakosokat sorolja ide, akik legalább egyszer szörfölnek két hét alatt. Az eMarketer viszont az aktív felhasználókat vizsgálja, ez alatt pedig az egy hét alatt minimum egy órát netezőket érti.  Vagyis nem tartoznak ide az alkalomszerűen szörfözők vagy a csak e-mailt használók. Viszont az InSites felmérésében ők is megjelennek. 

Még nagyobb számot kapunk, ha csak a Web hozzáférés lehetőségét nézzük. Itt már nagyságrendekkel magasabb arány jön ki, összehasonlítva például a rendszeres felhasználókkal:

Rendelkezik Web hozzáféréssel | 3,56 millió belga
Használja az internetet minden két hétben | 1,68 millió belga
Forrás: InSites, 2000 (www.insites.be)

Az Initiative Media viszont azt nézte, hogy az elmúlt három hónapban használta-e a kérdezett legalább egyszer a netet. Ennek alapján ők 2,575 millióra becsülik a felhasználók számát. Ezek 69 százaléka heti rendszerességgel csatlakozik az internetre. A hetente szörfözők 46 százaléka viszont napi rendszerességgel tölt el több-kevesebb időt online. 

Cohen a rendelkezésére álló három féle kutatási eredményt megpróbálta közös nevezőre hozni, méghozzá az online eltöltött időtartam alapján. Tehát az InSide és az Initiative Media adatsorából kiválogatta az ő definíciójuknak megfelelő aktív felhasználókat. Így már a három cég kutatási eredményei összevethetők. És talán nem is kell meglepődni, de közel azonos eredmények jöttek ki:

Az aktív Internet felhasználók száma 
Belgiumban (millió fő)

eMarketer | 1,01
InSites | 1,21
Initiative Media | 1,13
Forrás: eMarketer, 2000

A bemutatott példa alapján látható, milyen sokféle felhasználót fedhetnek a különböző statisztikai adatok. Most foglaljuk össze az online felhasználók típusait:

•	Aktív felhasználó: minden héten minimum egy órát tölt el szörfözéssel, azaz www használattal.
•	Rendszeres felhasználó: minimum egyszer használta az internetet (www és e-mail) az elmúlt két hétben, az online eltöltött idő figyelmen kívül hagyásával.
•	Alkalmi felhasználó: legalább egyszer csatlakozott az internetre (elég csak az e-mail) az elmúlt három hónapban, az online eltöltött idő figyelmen kívül hagyása mellett.
•	Hozzáféréssel rendelkező: rendelkezik otthoni, munkahelyi, iskolai vagy nyilvános internet hozzáférés lehetőségének bármelyikével.

A felsorolás azonnal egy rangsort is alkot, hiszen a “legszigorúbb” meghatározású aktív felhasználók száma mindig alacsonyabb lesz az összes többinél, míg ezzel szemben a csak hozzáférési lehetőséggel rendelkezők száma mindig a legmagasabb. Az talán természetesnek tekinthető, hogy az egyes országok vagy kutatócégek úgymond politikai megfontolásból használják az egyik vagy másik definíciót (hiszen ma már talán nem mindegy, hogy a lakosság hány százaléka használja az Internetet), azonban az egyes országokon belüli felméréseknek azonos terminológiát kellene használniuk az adatok összevethetősége miatt. Fokozottan igaznak kell(ene) lennie ennek Magyarországon is, hiszen az internettel kapcsolatos felmérések eltérő eredményei igen változatos és így zavaros képet rajzolnak elénk. A különböző definíciók használatával kapcsolatban még egy általános sajátosságot vélek felfedezni. Az egyes országokban alkalmazott internet felhasználó definíciók – nekem úgy tűnik – igazodnak az adott ország internetes kultúrájának szintjéhez. Ha az online kultúra széles körben elterjedt, mert sok családban van saját tulajdonú PC, mert alacsonyak a telefondíjak, mert sokan beszélnek angolul, akkor az aktív felhasználókat kutatják, ha viszont kevés háztartás rendelkezik nagyobb teljesítményű számítógéppel, ha csak drágán lehet használni a telefonvonalat, ha kevesen beszélnek világnyelveket, akkor ezekben az országokban még csak azt mérik, hogy elvileg ki férhet hozzá az internethez. Talán mondanom sem kell, de Magyarországon évek óta az utóbbi módszer gyakorlatát folytatják a kutatók. Ez a megállapítás nem tartalmaz értékítéletet, ugyanakkor a rendszeres és aktív felhasználók számáról szinte semmit nem tudunk. 

További példák is születtek az elmúlt néhány hétben arra vonatkozóan, hogyan is lehet felhasználni az igen nagy tömegben termelődő nyers statisztikai adatokat. A probléma megoldása arra reflektál, hogy egyre kevesebbet mondanak a felhasználókról az eddig klasszikusnak nevezhető adatok, mint például látogatott oldalak száma, online töltött idő nagysága, egy-egy web-oldal nézésével töltött idő mértéke, stb. Ilyen kimutatások tömegével állnak rendelkezésre (sajnos nem Magyarországon), azonban a különböző cégeket, gazdasági szervezeteket, vagy akár politikai, tudományos szereplőket ennél már több érdekli: milyen motivációk, viselkedési szokások húzódnak meg e statisztikai adatok mögött? Azaz megint csak: “kit” rejtenek ezek az adatok? 

Ilyen kísérletbe fogott a Media Metrix, amely néhány hete a Jupiter Communications-szel egyesült. Több mint 100 ezer Internet felhasználó adatait dolgozták fel. Így állt elő az a különböző “pszichografikus” jegyeket tartalmazó hat kategória (innen: Joyce A. Schwarz), amelyben elhelyezték a világ online népességét. A kategóriák a már említett statisztikai adatok feldolgozásával főleg a különböző szörfözési motivációk mentén alakultak ki, amelyek többet mondva a nyers számokon kívül a felhasználókról, már típusonként vásárlási szokásokat és online eltöltött időt is kifejeznek.

A hat kategória a következő:

1.	Szörfösök
Talán nem meglepő, de ide tartoznak a nehézsúlyú felhasználók. A világ Internet felhasználóinak mindössze 7 százaléka tartozik ide. A csoporton belül megkülönböztetnek felfedezőket, a trendet mutató személyiségeket, valamint ide tartoznak a “függők” is. A “szörfösök” az átlagnál (havi 9,8 óra) háromszor több idő töltenek online, háromszor több web-oldal néznek meg, és bármilyen termék-kategóriában nézzük is, de az átlagnál jóval többet vásárolnak online. Sajátosan elutasítóak az online világban megjelenő offline (azaz hagyományos) cégekkel (illetve ezek web-site-jaival) szemben. 

2.	Egyszerűsítők
Ők azok, akik azért használják az Internetet, hogy saját életüket egyszerűbbé tegyék. A gyorsaságot és az egyszerűséget várják a hálózattól. A csoport igen népes, hiszen a felhasználók 25 százaléka tartozik ide. Az általuk eltöltött átlagos havi online idő éppen hogy meghaladja a 7 órát. Több jól tipizálható site-ot kedvelnek: elsősorban a kiskereskedői kikötőket (pl. Amazon, CD Now), de előszeretettel keresnek pénzügyi szolgáltatásokat és mélyebb információkat tartalmazó oldalakat (pl. Adobe, Hewlett Packard). Ezektől a szolgáltatásoktól is azt várják, hogy gyorsak és egyszerűek legyenek. 

3.	Kapcsolatteremtők
Ebbe a csoportba a jelenleg online népesség mintegy harmada tartozik. Az Internet használatot kiváltó legfőbb motivációjuk az, hogy kapcsolatot tudjanak létesíteni más emberekkel. Ennek megfelelően a preferált oldalak is elsősorban ezzel a tevékenységgel függnek össze: üdvözlőlapok küldését lehetővé tevő oldalak, ingyenes email szolgáltatók (pl. Hotmail), valamint a közösségi központok oldalai (pl. Pokemon). Az átlagosan eltöltött havi online idő sem túl magas ennél a csoportnál, mindössze 5,7 óra. A csoport tagjai meglepően nyitottak a hagyományos offline cégek iránt, így előszeretettel keresnek fel ilyen oldalakat (pl. Disney.com, Staples.com). 

4.	Alkuszok
Ezt a csoportot minden érdekli, ami valamilyen termékkel kapcsolatos információ. Ugyanakkor már nem elégíti ki őket az üzletkötés egyszerű lehetősége, további szolgáltatások kellenek nekik. Olyanok, amelyek segítségével még több információhoz és még több haszonhoz, előnyhöz juthatnak. Kedvelt oldalaik az eBay, Quote.com, FreeRide.com, de kedvelik a kockázattal járó szerencsejáték oldalakat is (pl. iwin.com). Az alapos munkát igénylő tevékenységhez mérten sok időt töltenek online. Átlagban 8,3 órát havonta. 

5.	Sablonosak
Rájuk különösen jellemző, hogy “odaragadnak” a web oldalakhoz. Míg az átlagos felhasználó 30 másodpercig néz egy oldalt, addig a “sablonos” felhasználók legalább egy percet eltöltenek egy-egy oldalon. Ennek következtében természetesen az információban nagyon (talán túlságosan is) gazdag kikötőket kedvelik: MSNBC, NY Times, Yahoo Financial and Money Central. Egyébként az online népesség 10 százaléka ilyen “ragadós”. Átlagban 8,2 órát töltenek el Internet használattal havonta. 

6.	Sportkedvelők
Ez a csoport gyakorlatilag a “sablonosokból” lett képezve. Mindössze annyi a különbség az előző csoporttól, hogy a “sportkedvelők” újra és újra, minden nap valamilyen sport site-ot keresnek fel. Megszállottan csak a sportstatisztikák, az eredmények és a sport történetek iránt érdeklődnek. 

Tehát a Media Metrix ezeket a felhasználói típusokat találta a saját adatbázisának elemzésével. Érdekesség, hogy semmilyen hagyományos szociológiai elemet nem tartalmaznak a csoportjellemzések. Nem kapunk információkat a korról, a nemről, iskolai végzettségről, stb. Viszont kaptunk egy olyan felhasználói jellemzést, amellyel az online világban mozgó, vagy az efelé nyitó cégek és menedzsmentek valószínűleg többet tudnak kezdeni. Igaz, ezek a kategóriák is esetlegesek, több átfedés is lehetséges közöttük. Azonban segítségével mégis kirajzolódik előttünk az online világ egy olyan stratifikációs tere, ami valóban több, mint a nyers statisztikai adatok tömege, még akkor is, ha ezek a kísérletek terhelve vannak a kutatók ötleteivel, szabad asszociációival. Talán már most valószínűsíthető, hogy a közeljövő statisztikai kimutatásai inkább ilyen jellemzésekben fognak megnyilvánulni, nem pedig száraz adatokban és táblázatokban. Persze ehhez mindenképpen olyan kutatókra és elemzőkre van szükség, akik maguk is az Internet hívei, lelkes használói, és több éves online gyakorlat áll mögöttük. Erre volt példa és előízben kísérlet a magyar hálózati polgárok rétegződésének bemutatása.

Felhasznált források: 

•	Goerlich, Bruce – Maroney, Denman – McConichie, Roberta: Predicting Consumers Acceptance of New Video Technologies
(In.: ESOMAR – Worldwide Electronic and Broadcast Audience Research Symposium, Vienna, 1998.)

•	A felhasznált magyarországi adatok a következő cégek kutatásaiból és sajtóközleményiből valók:
•	AGB Hungary Kft.
•	Andersen Consulting
•	Angus Reid Group
•	GfK Piackutató Intézet
•	IDC
•	Internetto
•	Ipargazdasági Kutató és Tanácsadó Kft.
•	IPSO-Insight
•	iSYS Hungary
•	Koping-Datorg Rt.
•	Központi Statisztikai Hivatal
•	Magyar Válasz
•	MATÁVNet
•	Medián Piackutató Intézet
•	NIB Research Intézet
•	Szonda Ipsos Kft.
•	Tardos Róbert kutatási beszámolója (in: International Symposium of the Institute erasmus IPC, 2000. március  24-25., Budapest)

•	Nevin Cohen: Making Sence of the Numbers: Internet Access vs. Usage 
(In: http://www.emarketer.com/enews/20000626_access.html)

•	Joyce A. Schwarz: A Peek Behind the Polls
(In.: www.digitrends.net)